Георги Коновски
Футбол

chitanka.info

Дидо влезе през все още отключената врата и подхвърли на намятащата якето си Деница:

— Побързай, че Пешо си изчака чакалото. Седи в колата и вече заглежда чужди мацета…

Деница се подсмихна — знаеше, че нейният Пешо няма как да се измъкне изпод острото й токче, и в скороговорка занарежда:

— Всички манекени са прибрани, платовете са в шкафовете, касата е заключена, кафеварката и днес не работи…

— Знам — каза Дидо и посочи чантата си — Нося си термоса…

— И, моля те, огледай всичко на тръгване, че вчера намерихме няколко манекена на пода — не беше пиян снощи, как си ги съборил…

Ха? Дидо се загледа подире й, но не я спря. Пък и нямаше как — младата жена изхвърча от входа, врътна ключа и се затича към отварящия вратата на колата мъж…

Странно…

Дидо беше на работа тук от половин година. Проблеми нямаше, пристигаше вечер в осем без нещо — тъкмо преди затварянето на Модния дом, цяла нощ дремеше юнашката на партера — хем имаше добър оглед от там, хем разтегаемият сол на шефката ставаше за лежане. Манекени имаше тук и горе, на първия етаж. Но там Дидо рядко минаваше. Кой ще седне да се катери горе — ако ще търсят касата или плаовете, тук трябваше да пробват…

Но пък мераклии нямаше — в касата имаше едва ли не жълти стотинки, шефката привечер я изпразваше, а де носеше парите, това не го интересуваше…

И платовете бяха уж висше качество, вносни, ценни… Но после що разправии щеше да има с тях наивният крадец…

Та затова той беше спокоен и си караше по тертипа — кафенце, четене на някоя фантастична книжка, дрямка, две обиколки…

Защо са паднали манекените — нямаше представа. Може да не са били добре закрепени (дали?), или някой заранта ги е бутнал, без да ще, пък прехвърля вината върху нощния пазач, или… Абе, вероятности много, затова няма смисъл да се товари…

Така започна и тая нощ…

Хапна малко — носеше си салам и хляб, остави си и за след полунощ, вече имаше опит. Пийна кафенце, опъна се на разтегателния сол и задряма. Нямаше нужда да се приспива — очите му се притвориха с блясването на първите лампи в отсрещната кооперация…

И задряма…

Но по едно време се сепна… Наистина — нейде от горния етаж се чу лек шум. Като движение на крака…

Дидо стана тихичко, взе големия фенер и стария метален метър на бай Митко, майстора. После бавно се качи по леката вътрешна стълба. Наистина — шумът се носеше от голямата зала. Оная — с масите на шивачите, манекените с полуготовите дрехи, кабините са обличане…

Със скок се озова в залата и сноп ярка светлина рязко обля залата. Бързо завъртя фенера и застина…

Манекените…

Всички манекени — и женските, и мъжките фигури, и краката, и бюстовете — всички бяха се събрали в средата на залата. А два от тях бяха замръзнали с протегнати към футболна топка крака…

Дидо се сети — топката я остави оная вечер Маркова, една от шиваките. Искала да изненада сина си и затова я скри в ателието. Но… Бяха я намерили…

Кой?

Стига, бе…

Манекените и футбол…

Дидо разтърси глава. Манекените бяха като група статуи — кой протегнал крак, кой вдигнал ръка, кой хвърлящ се в шпагат…

И не мърдаха…

Без да гаси фенера, той заотстъпва бавно назад. До стълбата… После стъпало по стъпало… Втурна се из долната зала, връхлетя в малкия офис на шефката и заключи трескаво. Не, че беше голяма защита — стените от плоскости, вратата едва закрепена…

Но никой не дойде, никой не го потърси…

А отгоре се чуваше далечният шум от мача…

Постоя така доста време — час ли, два ли… После се осмели и пак тръгна по стълбата нагоре. Но — тихо, едва-едва, почти безшумно…

Манекените играха футбол. Големите си подаваха с глава, тия — само от крака, ловко се финтираха, бюстовете бяха сложени на вратите…

Тогава той направи нещо, неочаквано и от него. Обърна се и пак така неусетно се върна в офиса. Изкара там до сутринта. А, когато навън започна да светлее, отиде отново горе. Из цялата зала бяха пръснати манекените. Не беше лесно, но успя да ги разстави по местата им и всичко стана както вечерта…

По едно време се усмихна. Дойде му една мисъл: „Добре, че не охранявам секс шоп“…

А после му хрумна, че не е лошо да покаже на някои професионални футболисти нощните мачове. Което, разбира се, нямаше да стане…

По ред причини. Най-важната — на другата вечер и той се включи в играта…

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.